Soses
Soses
El terme municipal de Soses, enlairat uns 119 metres sobre el nivell del mar, té una superfície de 30,3 km² i està situat en el límit occidental de la comarca del Segrià 13 km de Lleida baixant per la ribera del riu Segre, al costat de terres aragoneses. El terme municipal de Fraga, a l'oest, el de Torres de Segre, a llevant, el d'Alcarràs al nord, i el d'Aitona, al sud, confronten amb el de Soses que comprèn el poble, cap del municipi.
Està format per dues formes de relleu diferenciades: d'una banda, a la part de llevant, s'estén la zona al·luvial fèrtil del riu i la plana del Segrià, regada per la sèquia de Remolins, i a la resta s'estén la zona de plataformes seccionades en plans i turons que separen les conques del Segre i del Cinca (Serra Pedegrosa), regada per sèquies derivades del canal d'Aragó i Catalunya i nombrosos pantans particulars.
![Escut Soses Escut Soses](https://www.lleida.com/sites/default/files/styles/mini_web_logo/public/poblacions/Escut-7590.jpg?itok=tbUq9Yyt)
Dades referides a l'any 2021
-
AQUALIA Soses Més informació
Ajuntament de Soses
Biblioteca
Casal d'avis Sant Llorenç
Col·legi Públic Jaume Miret
Consultori mèdic
Escola bressol "El Jardí de la Mainada"
Església Parroquial
Farmàcia
Lo Trull
Associació Cultural de Dones
L'Associació Cultural de Dones de Soses, fou fundada l'any 1992 per 55 dones. La regeix una junta directiva formada per la presidenta, sotspresidenta, tresorera, secretària i sis vocals. Es va crear amb l'objectiu de promoure i difondre la cultura i els drets del a dona al món rural tant en l'aspecte social com en el cultural, econòmic, esportiu i esbarjo. Per assolir-ho, les integrants de l'associació s'imposaren la participació en les activitats culturals i tradicionals de la vila, el foment de la pràctica d'activitats i fisicoesportives i donar suport a totes aquelles accions que estimulin la cultura del municipi.
Entre les activitats que a terme l'associació destaquen els cursos d'anglès, cuina, manualitats, pintures a l'oli, puntes al coixí, restauració de mobles i organització i celebració de diverses festes tradicionals, com la de Santa Llúcia (amb un curset de cuina, rifes) i la de Santa Àgueda ( amb el tradicional sopar de germanor ). També té una participació activa en la celebració de la Setmana cultural, que es celebra la setmana que inclou la festa de Sant Jordi, amb exposicions, degustacions de pastissos i trobada de puntaires, entre altres activitats. Les excursions de caire cultural són una més de les activitats organitzades per l'associació que aconsegueix aplegar molts participants i que amb les altres tasques esmentades fan que l'Associació es consolidi cada cop més com un punt de referència cultural de la nostra vila.
Associació Pares i Mares (A.M.P.A)
Associació de Joves
L'Associació de Joves sorgeix l'any 1995 per part de la Regidoria de Cultura de l'Ajuntament i un grup de joves del poble amb inquietuds i ganes de treballar. No esdevé, però associació de ple dret fins el 12 de juliol de 1996, en què es redacten els estatuts. Des de llavors passà a ser un organisme totalment autònom.
La finalitat de l'Associació és promoure la relació entre els joves i programar i dur a terme activitats de tipus recreatiu i cultural, col·laborant també amb totes les iniciatives que afectin el món juvenil. Actualment la formen uns 300 socis aproximadament, nombre que es veu incrementat any rere any, ja que es va iniciar amb 88 socis. Entre les activitats que es duen a terme, podem destacar les següents: Xerrades, conferències i col·loquis, cursos de fotografia i revelatge, tast de vins, espeleologia, cursos de cuina i de cocktels, sortides a esquiar, el sopar anual de germanor, organització de la revetlla de sant Joan i la castanyada, i el tradicional torneig de botifarra per la festa major de gener etc.
Cada 2 anys, al tradicional sopar del jovent, que es realitza cada any a finals de novembre es fan eleccions per renovar la meitat de la junta.
Casal d'Avis
Club Ciclista de Soses
El club ciclista soses neix amb la intenció d'agrupar als aficionats a les dues rodes del municipi. Pretén ser el centre de referència de les activitats relacionades amb el món del ciclisme de Soses i voltants. S'ha creat per a que tots aquells amants de les bicicletes estiguin més ben organitzats i puguin gaudir d'aquest esport de la manera que els agradi més, ja sigui carretera, BTT o etc.
Els horaris dels entrenaments són dimarts i dijous a les 19.00, sortida amb BTT des del carrer la via, i pel voltant del terme de soses, un recorregut aproximat de 30 Km, aproximadament 1.30 h. Si us voleu fer socis o necessiteu més informació, podeu adreçar-vos a qualsevol membre de la Junta. El full d'inscripció per fer-se soci es pot entregar al taller del Sr. Jordi Viladegut (Panton). A més a més, estan muntant una pàgina web, que de moment està en construcció però que serà molt útil per a tots els socis i amants de la bicicleta de Soses.
Club de Bitlles
Club de Futbol Soses
El primer equip de futbol es va formar a Soses l'any 1920. L'integraven Francesc Ribes Ibars, Ramon de Juan, Teixidó gran, Domingo Flix, Ramon Pelegrí, Joan Aresté, Cándido Capell Miarnau, Santiago Capell, Josep Casals, Pere Pontí i Joaquim Mesalles. Com a suplents: Miquel Bartrina, Francesc Palau, Francesc Miret i Ramon Tresánchez.
Va ser Pere Pontí Camí de Seròs, qui els ensenyà el reglament i, de fet, el seu primer "entrenador". Aquest equip va perdurar fins l'any 1928. S'improvisà un camp de joc a les eres de Miarnau i Toni. L'afició al futbol va arrelar molt fort ja que des d'un principi i han estat molts els campionats, títols i trofeus acumulats en el decurs dels anys, la relació dels quals seria massa llarga d'enumerar.
Actualment l'afició del poble continua ven viva.
Club de Futbol Soses Femení
El primer equip de futbol femení es va formar a Soses l'any 2007. La idea del projecte tractava d'una iniciativa per tal d'oferir una opció esportiva a les noies del poble. El que havia de ser un intent de que alguna noia de Soses pogués fer esport, es va convertir ràpidament en un èxit. I no sols per l'alt grau de participació, amb unes 25 noies del poble i 5 o 6 de pobles veïns, sinó també per la resposta de l'afició i del poble de Soses en general. Va ser Francesc Barneo, qui s'encarregà de dirigir l'equip durant les primeres temporades de vida del club, del 2007/08 fins la temporada 2008/2009, juntament amb Josep Francesc Bieto (actual entrenador en la temporada 2009/2010).
El dia 15 de setembre del 2007, va tenir lloc la presentació oficial del Soses Femení davant l'afició i es va convertir en el primer partit d'un equip femení federat del poble. Tot i que ja havia jugat dos partits amistosos, era la presentació oficial davant l'afició i en territori local.
Cal esmentar, que el club ja té 3 anys de vida en el futbol femení, i que, tot i que encara no es poden esmentar trofeus acumulats, donada la curta vida del club, si cal destacar la creació d'una categoria aleví / infantil, que consolida el club, com una escola de futbol femení al Segrià. I que continua creixent dia rera dia.
Club de Futbol Veterans Soses
Comissió de Festes
La Comissió de Festes, és un grup de joves que, juntament amb la regidoria de festes i cultura, s'encarrega d'organitzar l'agenda de les activitats de les festes majors, la decoració i la barra de la revetlla de Fi d'Any i de la cavalcada dels Reis Mags.
Cada any, després de la cavalcada, és fa el sopar tradicional amb tots els membres i participants, i s'aprofita per fer la despedida dels membres més veterans per donar pas, als nous membres que formaran part de la Comissió. A diferencia de l'Associació, no es fan eleccions, sinó que, cada membre entra de forma totalment voluntària i no hi ha un temps límit d'estància.
Comunitat de Remolins
Coral Clamor
La Coral Clamor de Soses actualment està formada per 40 membres i la seva especialitat és la polifonia.
Els inicis de la coral els hem de buscar en l'any 1967 que va ser quan es va consolidar com a coral, tot gràcies a l'empenta i la direcció de mossèn Manel Domingo, que li donà el nom amb el qual tothom la coneix avui en dia, Coral Clamor de Soses. Mossèn Domingo la va dirigir durant 4 anys, durant els quals les trobades per assajar i les actuacions servien com a excusa per a reunir-se el joves i la resta de gent que hi formava part en aquells anys. Van ser anys difícils per a tots i iniciatives com aquesta feien que la gent tingués ganes de fer coses i d'aïllar-se de la resta dels problemes. Van anar passant els anys i al 1979 va agafar el relleu el Mestre Miquel Molins, amb la intenció de continuar amb la tasca de direcció de la Coral.
Gràcies a ell es va aconseguir un bon nivell tècnic i el prestigi arreu reconegut, que ha assolit la Coral Clamor de Soses, i que avui en dia conserva i augmenta gràcies a l'actual direcció de la Iolanda Dolcet. Ha estudiat cant i piano al Conservatori Municipal de Lleida i és Llicenciada en Història de l'Art per la Universitat de Lleida i en Història i Ciències de la Música per la Universitat de Logronyo. Ha estat membre del Cor de Cambra d'aquest auditori, on ha cantat amb directors de gran prestigi. Com a solista, ha cantat el Glòria de Vivaldi, el Messies de Haendel i obres de Bach, Purcel, etc. També ha contribuït a la recuperació del Cant de la Sibil.la de Lleida. I des de l'any 1997 dirigeix la Coral Clamor de Soses.
Han estat per molts llocs de la nostra geografia, des d'un concert d'havaneres a Getxo (Bilbao), al Palau de la Generalitat i a la Basílica de Santa Maria del Mar de Barcelona. També han cantat al Monestir de Montserrat, Missa del diumenge de R.T.V.E., concerts de Nadal en diferents institucions, com la tradicional actuació que cada 24 de desembre fan a l 'Hospital Arnau de Vilanova de Lleida. També fan intercanvis amb les diferents corals dels pobles de la nostra província, han cantat a la catedral de Saragossa "La Seo", canten en els diferents actes que es realitzen en el nostre poble, comunions, confirmacions i altres actes privats com ara bodes. També han gravat un CD conjuntament amb l'Orquestra Volcan.
Actualment el president és el Sr. Jesús Casañola Royo, que fa 20 anys que ocupa aquest càrrec. Presidir la coral requereix una gran dedicació, al igual que formar-hi part.
Junta Parroquial de Soses
Junta de Remolins
Junta del Canal
Penya Barcelonista de Soses
Regants del Canal
Societat de Caçadors 'Lo Perdigó'
La societat de caçadors 'Lo Perdigó' és una societat sense ànim de lucre i que té la funció de gestionar el coto de caça del nostre poble per a que els nostres socis puguin disfrutar d'un esport com és la caça , de vegades incomprès dins de la nostra societat actual. El coto de Soses té 4500 hectàrees aproximadament (Coto L-10.220) i al terme de Fraga tenim acotat unes 800 hectàrees més (Coto HU-10.411-D).
Camp de Tir "Joan Farré". Camp eventual d'entrenaments de recorreguts de caça de Soses que s'ha ubicat a l'antic Camp de Tiro de la Predicadera. Aquest Nou Camp, s'ha batejat amb el nom de "Joan Farré", en memòria del que va ser Secretari de la Societat Lo Perdigó, així com de la Federació Provincial de Caça de Lleida i de la Federació Catalana.
Actualitat i notícies a Soses
Com? Que ens hem deixat alguna cosa a l'agenda? Envia'ns la informació!
![Twitter @TerritoriLleida](/sites/default/files/banners/banner_territori.png)
Dades facilitades per Idescat
Servei regular d'Autocars ATM LLEIDA:
- Línia 126: Lleida - La Granja d'Escarp
- Línia NL1: Lleida - La Granja d'Escarp (Servei nocturn)
Amb cotxe, hi ha dos maneres d'accedir-hi:
- Des de l'autopista A-2 per la sortida de Soses-Alcarràs.
-
Conduint des de Lleida per la N-II i desviant-se cap al sud per la carretera local LP - 7041.
Distància a capital de comarca (Lleida): 16,4 km (22 minuts en cotxe).
Els seus ciutadans s'anomenen sosenc i sosenca.
La població és d'origen islàmic i, segons Pita Mercè, les ruïnes i les restes de muralla que dominen el nucli antic de Soses corresponen a l'antiga fortalesa àrab. El 1120, Soses i el seu castell foren un dels llocs que Avifelel atorgà a Ramon Berenguer III en virtut dels pactes que feren. Quan Ermengol VI d'Urgell travessà la Noguera Ribagorçana per a la conquesta del Segrià (1145), abans del setge de Lleida per Ramon Berenguer IV (1145), Soses caigué en poder seu i per això Ermengol VII donà el 1175 a dos repobladors del lloc, Pere i B. de Soses, unes cases de la parròquia de Sant Llorenç de Lleida. El lloc apareix amb el nom de Sosas en l'Ordinatio del bisbe Guillem Pere (1168), amb habitants sarraïns i cristians, formant part, amb Montagut, de la pabordia d'Alcarràs. Dins el mateix segle XII alguns senyors de la conquesta i ciutadans de Lleida tenien al terme de Soses honors i propietats, com Galceran de Pinós (que el 1184 tenia dues sorts de terres "in termino castri de Soses", vora Remolins, que cedí a Santes Creus).
El 1223 Jaume I confirmà a la seva germanastra Constança (entre d'altres) la possessió dels castells d'Aitona, Seròs i Soses, que aquesta aportà a la poderosa casa dels Montcada (era muller de Guillem Ramon de Montcada, senescal, fundador de la branca dels Montcada senyors d'Aitona). El baró Ot (III) de Montcada (mort vers el 1426) cedí censals sobre Soses a Climent de Santmartí, marmessor seu i ciutadà de Lleida, però ja abans, en el fogatjament del 1358, consta que Soses, dins la vegueria de Lleida, és de Ramon de Santmartí (en el fogatjament del 1365, també és de Ramon de Santmartí), i vers el 1380 (segons Bofarull) era de Francesc de Santmartí, pare de Climent. Ara bé, el 1386 la jurisdicció reial fou venuda al capítol de Lleida per 1 500 florins, i el 1388 consta una transacció d'un censal de 1 000 sous sobre Soses, feu eclesiàstic, a la taula de la paeria de Lleida.
Els Santmartí, però, conservaren drets sobre Soses fins el 1414.
La població es beneficià aviat dels regs derivats de la sèquia de Pinyana, atès que Lleida estengué (1213) el seu cabal fins a Remolins i Soses (hi ha un acord del 1344 del consell general de la paeria de no donar aigua a Alcarràs, Vilanova de Remolins o Soses si no pagaven un censal de 700 sous jaquesos).
Els regants de Soses pagaven el 1418 a la Prohomenia de Segrià 100 lliures anuals pels seus drets i hi hagué problemes més endavant. El 1429 encara hi ha constància de moriscs (eixarcs) i jueus a Remolins i a Soses.
En la guerra contra Joan II, Mateu de Montcada s'apoderà de Soses, feu dels canonges, i de Gebut (de la degania), fet que motivà la seva excomunió per part dels canonges i que el patronat de la capella de Sant Pere de la Seu de Lleida passés al seu pare, Llorenç de Montcada, del bàndol de la Generalitat.
El 1471 el lloc tornà a la canongia per conveni amb el mateix Mateu de Montcada, el qual creà a Soses el benefici de Santa Maria (el degà recuperà el domini sobre Gebut i Carratalà). Des d'aleshores la universitat de Soses no deixà mai de pagar els drets a la Comunitat de Regants de la Prohomenia de Segrià i des del 1794 formà part de la Junta del Sequiatge. Continuà en mans del capítol de Lleida i contribuí a les obres i les millores de la seu, a les despeses de guerra en els conflictes bèl·lics i a armar el sometent contra el bandolerisme.
Sandra Marco Alcaldessa | |
Genís Viladegut | |
Jordi Sirisi | |
Jèssica Descarrega | |
Xavier Garròs |
* Dades referides a l'any 2011
Dades facilitades per Idescat
Església parroquial de Sant Llorenç
La primitiva església
El 1168, segons l'Ordinatio Ecclesia Ilerdensis, l'antiga mesquita, transformada en església cristiana, va ser incorporada a la prepositoria d'Alcarràs. Arran de la reconquesta, el bisbe Guillem Pere de Ravidats, en restaurar la diòcesi lleidatana, va incorporar moltes mesquites sarraïnes. Els delmes eclesiàstics corresponents a Soses pertanyien al Capítol de Lleida des de 1168, per donació feta pel citat bisbe Guillem Pere. Creiem que la primitiva església romànica es trobava situada al número 20 del carrer del Portal (Antic Carrer Major). D'aquest temple procedia la interessantíssima creu de plata i esmalts del segle XII que malauradament, va desaparèixer. A mitjans segle XVI, tot i que malmesa com a conseqüència de les guerres de Joan II, aquella primitiva església encara era oberta al culte, ja que l'any 1533, el capítol de la Seu assignà 20 ducats per "la fàbrica de la nova església en construcció"
La segona església
L'any 1597 aquesta segon església ja era del tot edificada. D'aquell segon temple encara se n'endevinen perfectament els vestigis formant part del mur de l'actual. Es veu clarament la façana amb la rosassa, campanar de paret amb obertura per a dues campanes, a més d'un interessant motiu escultòric. Durant les guerres dels Segadors i de Successió, aquest segon temple també restà molt malmès i hagué de ser reparat en diverses ocasions. En la visita pastoral de 1680 solament consten les capelles del Roser i del Sant Crist. No s'esmenten els altars de Sant Jaume i Sant Sebastià perquè els devien destruir durant la guerra dels Segadors. Els altres també resultaren danyats, ja que el 17 de setembre de 1699, el Consell determinà fer un nou retaule per l'altar major. Foren contractats els escultors Llorenç Angly i Josep Blanc d'Ulldemolins. Finalitzada l'obra, el nou altar va ser consagrat el 10 d'agost de 1703, (dia de Sant Llorenç) pel fill del poble, mossèn Pere Mirarnau. Beneficiat de la catedral, va fer obrar una nova capella dedicada al Sant Crist situada vora de la Mare de Déu del Roser. Es va beneir la nova capella i sepultura dels Mirarnau i el dia 12 s'hi traslladà la imatge del Sant Crist des del casal familiar. Aquest segon temple resultà definitivament malmès durant la guerra de la Successió.
L'església actual
El poble considerà preferible bastir una nova església que refer l'anterior atès que els resultava insuficient. Per construir-la s'aprofitaren part dels murs del temple anterior, la resta de la pedra de la part enderrocada dels murs i la procedent del desmantellament de l'antic castell. El temple presentava una façana força senzilla, amb un campanar de planta quadrada sobresortint de la façana adornada amb una portada força ben treballada, amb dues columnes laterals. Reparats, lentament, els desperfectes que sofrí el temple durant la guerra del Francés continuà sense transformacions fins a la crema que patí el 22 de juliol de 1936, als inicis de la Guerra Civil Espanyola. Al costat de l'església actual hi havia l'antic fossar del poble, conservat fins a mitjans segle XIX, malgrat que feia poc temps que hom n'havia construït un de nou al nord del poble, segons van exigir les normes vigents per raons sanitàries impedien la ubicació dels fossars a l'interior de les poblacions. Antigament el campanar de l'església tenia un aspecte molt diferent. L'acabament d'aquest, era diferent, acabava en forma de cúpula, i era molt més alt que en l'actualitat. Degut que aquesta part de l'església estava en condicions crítiques, quan es va reformar, el campanar va ser disminuït, per tal d'evitar possibles despreniments i perills innecessaris. A l'església parroquial de Soses, com és tradició des de fa molt de temps, es celebra la missa cada diumenge pel matí, en la que hi participa la gent del poble. En aquestes misses, hi participa molta més gent, quant es celebra alguna festa tradicional de l'església, com pot ser la festa de corpus, la missa del gall, ..., on moltes vegades, aquesta és acompanyada amb una processó on es volta gran part dels carrers del poble. En aquesta església si han celebrat molts casament, ja que és una església molt acollidora, i al seu interior s'hi han fet grans reformes per afavorir l'estada de les persones.
Ermita de Sant Miquel
L'ermita de Sant Miquel està situada a uns 400 metres abans d'arribar a Soses en un turó que es troba damunt la carretera que va de Soses a Alcarràs. No sé sap quins van ser els orígens de l'ermita de Sant Miquel, però hi ha indicis que ens diuen que l'actual emplaçament de l'ermita correspon a l'antiga almúnia d'Almussara situada segons els documents que la citen entre Soses i Alcarràs.
L'any 1151, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV donà a Ramon Molnells l'almúnia anomenada "Mussara" amb totes les seves pertinences, situada entre les poblacions esmentades. L'ermita va estar molt malmesa durant les guerres dels Segadors i de Successió, ja que després d'aquesta segona va ser necessari reconstruir-la. A poc a poc es va anar refent fins que s'acabà de restaurar. A l'ermita s'hi anava en processó el 8 de maig i el Dilluns de Pasqua de Resurrecció. Es feia missa solemne i es repartia pa beneït als assistents. Però la Guerra Civil la destruí una altra vegada per complet. El 30 de setembre de 1957 es formà un patronat per reconstruir-la de nou, essent alcalde Gabriel Oliva i rector mossèn Miquel Juvillà. El projecte va anar a càrrec de l'arquitecte Solanes, de Lleida.
Actualment l'única celebració que s'hi fa és la de Sant Miquel, per la Festa Major de maig.
Vestigis arqueològics de Soses
L'Era del Tigo
Es tracta d'un tossal cònic únic a la terrassa superior del riu Segre, situat a poca distància del nucli urbà de Soses. Era un jaciment d'època ibèrica molt ben conservat i d'una planta urbana molt típica. Malauradament, va ser destruït a finals dels anys setanta. Potser es poden veure encara alguns murs i cases de planta rectangular, amb parets construïdes amb pedres sense treballar i algunes restes d'enllosat. Al Museu de Lleida es conserven alguns pocs materials, com ara ceràmica pintada amb formes globulars i Kalathos, Campaniana A, àmfores púniques, ceràmiques de vernís roig, un pondus, una fusaiola amb lletres ibèriques, a més de diversos molins de mà i percussors.
La Farmàcia dels Moros
Està situada en una elevació de terreny a la carretera que va cap a Seròs. El nom procedeix d'una sèrie de forats realitzats a la roca, fets seguint un cert ordre, que la tradició popular ha relacionat amb una construcció exòtica, com pot ser-ho, sembla, una farmàcia mora. Ja se sap que, a les nostres comarques, com en moltes altres, tot allò exòtic s'ha atribuït sempre a l'època andalusina. Es tracta realment de diverses files de forats d'encastament de bigues de teulada de les cases de l'antic poble de Gebut. Gebut va néixer en època andalusina i es va abandonar durant el segle XVIII. La resta conservada, la Farmàcia dels Moros, consisteix en un tros de paret de 18 metres de llarg, a la qual hom pot veure-hi diversos forats. Hi ha tres conjunts o grups de cavitats, el més llarg de 6,4 metres i els altres dos de dos metres i mig. Les dimensions mitjanes dels orificis són de 25 centímetres d'ample per 2,5 d'alçada i 11 de fons.
La Valleta del Valeroso
La Valleta del Valero ( també se l'ha va anomenar "Valeroso" que és la castellanització del topònim feta en la immediata postguerra). És un jaciment situat en un tossal aïllat sobre la carretera de Seròs, a 2 km al sud de Soses. Tot i el seu mal estat de conservació s'hi poden veure algunes restes encara d'habitatge de planta rectangular o quadrada. Hi ha restes de ceràmica ibera pintada, àmfores… La peça més destacada és el collaret d'or exposat al Museu de Lleida. És una peça d'orfebreria peculiar. Està formada per un trenat complex del qual pengen unes petites peces. La part més remarcable és la tanca, solament conservada en un costat, amb un cap de lleó i un ganxo de tipus de fulla.
Poblat ibèric de Gebut
A la partida de Gebut, sobre un tossal, proper a la carretera de Seròs i trobem les restes del poblat iber de Gebut. S'han dut a terme diverses excavacions per tal de consolidar el jaciment, i a partir d'aquestes es pot afirmar que el poblat correspon als anys 650 i el 50 aC. Actualment hi podem veure una sèrie d'habitatges de planta rectangular arrenglerats al llarg de dos carrers, enllosats amb pedres planes sense treballar, i una cisterna central. Antigament hi havia una mena de claveguera per a la recollida d'aigües, en l'actualitat molt degradada. La part nord- oest presenta una petita elevació amb habitatges rectangulars, la qual podria formar una mena d'acròpolis. A la part oest es poden veure encara restes d'una fortificació feta amb pedres de grans dimensions. A tot el jaciment s'hi observa un important estat de destrucció amb capes de cendra i argila.
Els materials que hi han aparegut són característics de l'època ibèrica plena: ceràmica pintada de tipus kalathos, urnes globulars, Campaniana A i B, ceràmica de vernís roig ilerget en oenochoes, etc. També han aparegut diversos fragments de petites estatues d'argila, entre ells un déu Bes, bronzes, agulles, fragments d'espases, monedes i ceràmiques a mà, i molins de mà barquiformes, plans i circulars. La presència de ceràmica romana hem de relacionar-la amb la propera vil·la romana de Gebut B. Per les seves característiques, Gebut constitueix un gran exemple del desenvolupament de la cultura ibèrica a les terres de Lleida, alhora que és un dels conjunts monumentals d'aquesta època a Catalunya. Val a dir que el poblat encara no ha estat excavat en la seva totalitat, la qual cosa fa pensar que podria aportar molta més informació encara.
Fòssil del cocodril
Soses, com tota l'àrea del Baix Segrià, i la resta de la comarca presenten un nombre de jaciments d'una gran qualitat, tenint en compte les peces que s'hi ha trobat, que representen una aportació única a l'explicació de moltes de les pautes de comportament i formes de vida dels nostres avantpassats.
Al nostre poble s'han trobat diverses restes fossilitzades en els darrers anys, en especial a l'antic terme de Gebut, on la intervenció de diversos estudiosos, ha posat al descobert diverses restes d'ossos de mamífers fossilitzats, com plaques de tortugues de l'era terciària, impressions de plantes lacustres o part d'una mandíbula d'un rosegador de grans dimensions.
Però l'element que crida més l'atenció és el fòssil de cocodril de més de 35 milions d'anys, un troballa arqueològica en molt bon estat de conservació. El cocodril prehistòric es va exposar l'abril de l'any 1996 a la biblioteca de Soses, on resta a l'espera de la creació d'un museu específic que pugui acollir totes aquestes restes prehistòriques que, com el fòssil de cocodril, s'han trobat al poblat ibèric de Gebut.
Ruta al Mirador de Montmaneu
És una ruta per veure natura, monuments i per fer excursionisme. Es pot fer amb cotxe i a peu durant tot l'any, i dura un dia.
A Soses hi podem veure l'església parroquial de Sant Llorenç, que va ser bastida al segle XVII sobre l'antiga edificació gòtica dins la línia arquitectònica de la Seu Nova de Lleida. A l'ajuntament hi podem veure el fòssil d'un cocodril, en bon estat de conservació.
Per la mateixa carretera, a 4 km, hi ha el poblat ibèric de Gebut, de gran interès arqueològic i històric. El poblat va aparèixer tot complet, amb calçada centre, carrers transversals i la planta dels edificis.
Seguidament, trobarem Aitona, població amb el barri antic al centre de la vila, on hi ha els carrers Sinagoga i Moreria, els típics carrers amb arcs apuntats, on fa pocs anys van aparèixer llibres de textos aljamiats de vells moriscos, amb caràcters aràbics. Sortint del poble i a 1 km arribarem a la cova del Pare Palau. Hi podem veure l'ermita de Sant Joan de Carratalà, situada al peu de la vila. Hom suposa el bastit sobre una antiga mesquita. La construcció s'atribueix als hospitalers i data de l'època romànica.
Seguint la mateixa carretera i a un km de Seròs en direcció la Granja d'Escarp, hi ha el monestir trinitari de Nostra Senyora dels Àngels d'Avinganya, primer monestir de l'orde en terres hispàniques, fundat per Joan de Mata el 1201. L'església va ser reedificada en època gòtica i ampliada al segle XVI dins l'estètica renaixentista, quan es va fer el claustre.
Després arribem a la Granja d'Escarp, on es pot dinar al bar Marisol o al bar La creu. Sortint pel camí de Mequinensa, es troba l'ermita de Sant Jaume (en runes): hi havia hagut una capella de tipus troglodític i una de romànica, ara arruïnada. Molt a prop de la capella s'hi pot trobar la cova de Sant Jaume. A les terres d'aquesta cova se'ls dóna propietats miraculoses i curatives. Si tornem enrere, hi trobem la roca de la Bruixa, formació rocosa que té forma de bruixa. Per allí a prop, també podem veure el trobament dels rius Segre i Cinca, lloc anomenat Aiguabarreig, zona de pesca del silur, un peix de gran mida. Montmeneu és la muntanya més alta del Segrià (494 m), des d'on es pot veure una magnífica vista panoràmica.