Balaguer
Balaguer
La ciutat està ben comunicada tant per carretera com per tren. Com a vies principals destaquen la carretera de Lleida a Puigcerdà (C-1313) i la de Balaguer a Tàrrega (C-148). I com a vies secundàries, però no menys importants hi ha: la carretera que va a Lleida per Menàrguens i Corbins, la que va a Tremp passant pel coll d'Àger, la del Doll amb direcció a Tremp, la de Balaguer a Agramunt i Cervera, i la de Balaguer a Camarasa passant per Gerb i Sant Llorenç.
Pel que fa al tren, s'hi atura el que fa la línia Pobla de Segur. A més a més, la ciutat compta amb una estació d'autobusos de línies regulars, estació de trens i una parada de taxis.
![Escut Balaguer Escut Balaguer](https://www.lleida.com/sites/default/files/styles/mini_web_logo/public/poblacions/Escut-1155.jpg?itok=08sB3BUv)
Dades referides a l'any 2021
-
Museu de la Noguera Balaguer Més informació
-
CERFASA Balaguer Més informació
-
IN SIDE Balaguer Més informació
-
XARXA DE MUSEUS DE LES TERRES DE LLEIDA i ARAN Balaguer Més informació
-
GABSER Balaguer Més informació
-
Espai del TEATRE DE BALAGUER Balaguer Més informació
-
Espai del TEATRE DE BALAGUER Balaguer Més informació
-
Centre d'Estudis Comarcals de la Noguera Balaguer Més informació
-
Cudos Consultors Balaguer Més informació
-
CENTRE VETERINARI MONTSEC Balaguer Més informació
Pàgines
Ajuntament
Biblioteca Margarida de Montferrat
Museu de la Noguera
Oficina de Turisme de Balaguer
Sala d'exposicions de l'Ajuntament de Balaguer
Centre Estel
Club d'Escacs de Balaguer
Més informació a la seua pàgina web: www.escacsbalaguer.com
Actualitat i notícies a Balaguer
Com? Que ens hem deixat alguna cosa a l'agenda? Envia'ns la informació!
![Twitter @TerritoriLleida](/sites/default/files/banners/banner_territori.png)
Dades facilitades per Idescat
A Balaguer hi conflueixen les carreteres més importants de les terres de l'interior de Catalunya i que donen accés als paratges naturals més atractius de la zona. Balaguer és l'enclavament ideal com a centre des d'on realitzar sortides ben agradables ja que les distàncies en quilòmetres no són molt importants: en una hora i mitja, per la C-1313, arribarem a Andorra; en dos hores, per la C-148 i enllaçant amb la de Vielha, podrem esquiar a les estacions del sector occidental del Pirineu. La carretera del Doll ens condueix fins al Montsec, indret d'una bellesa extraordinària i molt idoni per practicar tota mena d'esports d'aventura, com l'escalada, l'ala delta, etc. La línia de ferrocarril de Lleida a la Pobla de Segur travessa la comarca de la Noguera. El servei regular d'autobusos de la SA Alsina Graells realitza les línies:
Lleida-Balaguer-Esterri d'Àneu;
La Seu-Ponts-Artesa-Balaguer-Lleida;
Balaguer-Tàrrega;
Balaguer-Agramunt;
Barcelona-Balaguer-Ponts-Andorra;
Barcelona-Balaguer-Esterri d'Àneu;
Barcelona-Balaguer-Les (estiu);
Lleida-Balaguer-La Seu-Puigcerdà;
Barcelona-Tàrrega-Balaguer-Vielha.
Distància a capital de provincia (Lleida): 26,5 km (26 minuts en cotxe).
GASTRONOMIA: coca de recapte o de samfaina, embotits i confitats de porc, perdiu a la caçadora, fricandó i conill amb llenegues, caragols a la llauna, a la brutesca o a la cassola. Els seus veïns es coneixen per balaguerins.
La primera notícia que hi ha de Balaguer es remunta als ibers, els seus primers pobladors, que es van instal·lar al Tossal, on segles després s'alçaria el castell Formós. També els romans hi van deixar la seua empremta, de la qual es conserva el pont romà (actual pont de Sant Miquel), la muralla i la fortificació militar situats al pla d'Almatà. Després, amb la desfeta de l'imperi romà, van arribar els pobles germànics. Més endavant, amb la implantació dels musulmans a la península, Balaguer es va convertir en la seu d'un regne musulmà independent durant el segle XI. Posteriorment, Ermengol V va ocupar-la i va imposar uns forts tributs als musulmans. Al cap de molt poc temps, l'avi i tutor del comte d'Urgell, Pere Ansúrez, amb l'ajut de Ramon Berenguer III van conquerir definitivament Balaguer l'any 1106. A conseqüència d'aquest fet, Ermengol VI els va concedir el privilegi de franquícia de tots els drets alodials i, des d'aleshores, Balaguer va ocupar un lloc important com a punt d'intercanvi comercial entre l'Urgell i el Pallars i va esdevindre capital del comtat d'Urgell i residència dels comtes, fet que li va donar una considerable rellevància. La fi del comtat d'Urgell va ser a principis del segle XIV. La ciutat de Balaguer va tornar a tindre un paper important a la Guerra dels Segadors, quan va ser ocupada pels francesos (1642). Més endavant, concretament a l'octubre del 1869, Balaguer va ser una de les poblacions d'Espanya que va tindre més força d'alçament republicà federal. Durant la guerra civil de 1936-39 es lliurà la batalla de Balaguer, acció militar de contraatac de les forces republicanes per tal de reduir el cap de pont establert a la riba esquerra del Segre per les forces del general Franco, que havien ocupat Balaguer el 8 de maig i situat el front a la línia del Segre. Però no ho van aconseguir. A partir dels anys 50-60, Balaguer viu les transformacions econòmiques i urbanístiques pròpies de l'època. La ciutat surt del centre emmurallat i comença la lenta expansió cap a l'altra banda del riu. El creixement i desenvolupament de tots els sectors de producció provoca un ràpid creixement demogràfic i urbanístic de la ciutat.
Jordi Ignasi Vidal Giné Alcalde | ERC-AM |
Ester Guarné Tanyà | ERC-AM |
Kevin Bruque Dominguez | ERC - AM |
Gemma Vilarasau Cinca | ERC - AM |
Gerard Torres Viola | ERC -AM |
Laura Corsà Forcat | ERC -AM |
Arnau Torrente Capdevila | ERC-AM |
Mari Pau Ortiga Becerra | ERC-AM |
Xavier Castellà Collado | ERC-AM |
Laia Vilardell García | JxCAT -- JUNTS |
Guifre Ricart Real | JxCAT -- JUNTS |
Mireya Planes Camprodon | JxCAT -- JUNTS |
Carlos García Gómez | PSC-CP |
Lorena González Dios | PSC-CP |
Miguel Mateos Cascales | PSC-CP |
Josep Maria Colea I Garcia | CUP - Candidatura d'Unitat Popular |
Joan Pla Cubedo | COMÚ |
* Dades referides a l'any 2011
Dades facilitades per Idescat
Ruta de Balaguer i la Baixa Noguera
La Noguera Baixa ocupa una àmplia extensió de relleu pla o molt suau, tancat al nord per les sobtades serres prepirinenques. Tot el conjunt és travessat pel riu Segre, amb una ribera frondosa coberta de bultra, on aboquen les seues aigües rius com el Sió, el Farfanya i el Noguera Ribagorçana, que configura un agradable espai natural al voltant de l'embassament de Santa Anna.
Els paisatges semblen creats per realitzar llargues caminades a peu, a cavall o en bicicleta. La pesca, al riu Segre o a l'embassament de Santa Anna, és ideal per reposar i disfrutar de la natura i el silenci. La caça, sobretot d'aus, també hi és present en espais acotats com Montgai i la Figuera.
L'antiga capital del Comtat d'Urgell i actual capital comarcal és una de les ciutats més boniques de Catalunya. La seua visita és recomanable per conèixer una història plena d'esdeveniments i d'empremtes de tres cultures: islàmica, jueva i cristiana. L'acollidora bellesa medieval es fa patent a la monumental església gòtica de Santa Maria, a les restes del castell Formós, al convent de Sant Domènec, a les seues muralles i al barri antic, amb carrerons estrets i costeruts que arriben a través de carrers porxats al Mercadal, la plaça medieval porticada més gran de Catalunya. La visita al Museu Islàmic i Comtal és molt recomanable.
Una altra zona de la Baixa Noguera és la Ribera de Sió, que acull diferents municipis:
-La Sentiu: sobresurt l'església de Sant Miquel i la capella de la Mare de Déu de la Guardiola
-Montgai: hi ha l'església de Santa Maria, amb una original façana barroca i un campanar imponent. Molt a prop hi ha el poble de Butsènit, amb una petita església barroca.
-Preixens: conserva a la part més alta un casal senyorial i una església de petites dimensions dedicada a sant Pere.
A la zona anomenada la Serra Llarga hi trobem els següents municipis:
-Castelló de Farfanya: conserva encara mostres ben eloqüents de la seua importància, com les restes del castell, l'església gòtica de Santa Maria, l'església romànica de Sant Miquel, amb un magnífic retaule gòtic, i un conjunt de cases renaixentistes.
-Algerri: restes del castell i església de Santa Maria amb bonica façana barroca.
-Ivars de Noguera: poble amb una petita però fèrtil horta regada per la Noguera Ribagorçana, acull al seu interior l'embassament de Santa Anna, d'una gran bellesa natural.
La zona anomenada pròpiament la Noguera Baixa està situada a l'angle de trobada del riu Noguera Ribagorçana amb el Segre i es caracteritza per la qualitat de la seua fruita. Trobem els següents pobles:
-Albesa: es pot visitar la vila romana del Romeral i l'església de Santa Maria, amb un notable retaule gòtic de pedra policromada.
-Torrelameu: cal veure una majestuosa sínia, de les poques que es conserven a Catalunya, i una bonica església.
-Menàrguens: es passa pel carrer Major i l'església de Sant Vicenç i es va a les antigues instal·lacions de la Sucrera.
-Térmens: vila amb un parc vora el riu Segre i l'interessant església gòtica de Sant Joan.
Per últim, queda una zona anomenada la Noguera Urgellesa, que acull una àrea afavorida pel reg del canal d'Urgell que li dóna un dinamisme agrícola molt important.
-Penelles: compta amb una església moderna dedicada a sant Joan Baptista i una interessant creu de terme.
Al centre de la plana hi ha El castell del Remei, important centre vitícola.
-Bellmunt d'Urgell: poble bonic i ben conservat
-Bellcaire d'Urgell: vila dinàmica envoltada de paisatges agrícoles amb colors de cereals i fruites.
-Vallfogona de Balaguer: l'església de Sant Miquel es troba al carrer principal, però dins del terme destaca el castell de la Ràpita.
Museu de la Noguera
Museu inscrit al Registre de Museus de Catalunya. Es troba al centre de Balaguer i està gestionat per l'ajuntament de Balaguer. Els horaris són de dimarts a diumenge i festius, d'11 a 14 hores. Els dilluns i els dies 1 de gener, Divendres Sant, 1 de maig, 11 de setembre i 25 de desembre està tancat.
El museu es troba al solar, en què hi havia el convent dels carmelites descalços de santa Teresa (s. XVIII) a l'antic call del segle XIV. Es tracta d'un edifici de nova planta projectat pels arquitectes Humbert Costas i Manuel Gómez i construït entre 1992 i 1995.
L'origen de l'actual museu es troba en l'antic Museu Municipal de Balaguer, inaugurat el 1968 al castell Formós. El museu aplegava les restes arqueològiques d'aquesta antiga suda fundada pels àrabs al segle IX, convertida en residència dels comtes d'Urgell i abandonada el 1413 quan les tropes de Ferran d'Antequera van assetjar Balaguer. Posteriorment el museu es va traslladar a unes dependències de l'aAjuntament i es va ampliar l'exposició amb altres restes arqueològiques, provinents d'excavacions realitzades a Balaguer i rodalies. El Museu Comarcal de la Noguera aplega el patrimoni islàmic i comtal de la comarca de la Noguera i especialment de Balaguer, considerat un dels conjunts més importants d'aquesta època a Catalunya, tant per la quantitat com per la qualitat de les seues restes.
L'exposició permanent, que porta el títol "Hsin Balagî-Balaguer. De la Madina a la ciutat", se centra en el Balaguer islàmic i comtal. En el primer àmbit, s'introdueix el visitant dins l'univers polític i cultural de l'edat mitjana a Catalunya per mitjà de plafons explicatius, mapes, maquetes, plànols i vestigis materials. El segon àmbit està dedicat a la ciutat islàmica de Balaguer: des dels seus orígens com a campament militar al pla d'Almatà (s. VIII), al Balaguer del segle XI. Travessant un simbòlic pont llevadís, s'entra al tercer àmbit: el dedicat al castell Formós. El quart àmbit es mostra la ciutat durant el període comtal, s'hi expliquen les seues institucions de govern, la vida al barri jueu i alguns altres aspectes relacionats amb la vida ciutadana.
Nucli antic de Balaguer
Les muralles, com a teló de fons de la ciutat, la meravellosa façana que el carrer del Pont ofereix al riu i el gran espai obert del Mercadal tanquen una densa trama de carrers i passatges, irregulars en el seu traçat, de característiques excepcionals per ser un dels escassíssims nuclis urbans de formació àrab conservats, que fan d'aquest Balaguer Vell una de les imatges més potents i de més identitat del conjunt de les ciutats catalanes.
El barri antic de Balaguer té els seus orígens en la primitiva ciutat islàmica que, després d'assentar-se provisionalment al pla d'Almatà, va créixer definitivament al voltant de la Suda (Castell Formós) i de la mesquita d'Avimoni (a la plaça Sant Salvador).
Una vegada conquerida la ciutat per part dels comtes d'Urgell, el 1105, l'antic barri es mantindrà intacte i només hi haurà petits canvis conseqüència dels nous edificis de culte (església de Sant Salvador), de nous espais oberts i de la reparació del recinte murat.
Els grans canvis es produiran al segle XIV amb l'expulsió dels jueus: la configuració de la plaça Mercadal i l'ampliació de les muralles. Un seguit d'obres civils i religioses (pont de Sant Miquel, església de Santa Maria, convent de Sant Domènec...) influiran en el canvi de l'aspecte de la ciutat.
El barri antic tornarà a tindre importants modificacions als segles XVII, XVIII i especialment a principis del segle XX. La construcció del pont Nou i l'eixamplament del Davant Balaguer a partir dels anys 50 provocaran el transvasament de població a l'altre costat del riu i la degradació progressiva d'aquest barri històric.
Plaça Mercadal. La plaça medieval porticada més gran de Catalunya.
L'expulsió de la comunitat jueva del nucli urbà, l'any 1333, va comportar la transformació urbanística més important de la ciutat durant molts segles. La creació del barri jueu -call- al sud del nucli urbà suposà l'aparició d'un nou espai que es convertiria en la plaça medieval porticada més gran de Catalunya: la plaça Mercadal. Els seus 7.000 m2, així com la gran varietat de façanes i de tipus d'arcs de les porxades, li atorguen una bellesa singular, gairebé espectacular. Es pot considerar el centre neuràlgic de la ciutat.
La formació d'aquesta plaça s'inicià durant el segle XIV, quan els jueus van ser obligats a establir-se fora de la vila, més enllà del barri del Castell i del de Sant Salvador, que s'havia desenvolupat després de la conquesta cristiana el 1105.
La plaça ha anat evolucionant i canviant al llarg dels segles. La construcció del Pont Nou l'any 1940, quan la ciutat s'estenia a l'altre costat de riu, és motiu de transformació de la plaça amb l'enderroc d'una casa (Ca l'Alòs) per facilitar l'obertura d'un carrer (el passatge Gaspar de Portolà) que enllaça la plaça amb el pont i el nou barri del Davant Balaguer.
Durant els últims anys ha sofert diverses urbanitzacions i modificacions fins a arribar a l'estat actual, producte de l'última reforma del 1994. Un aspecte destacable d'aquesta reforma ha sigut la desaparició de les voreres al fer-la d'un sol nivell i la possibilitat de porticar per complet tota la plaça (un edifici al costat del carrer Major dificultava des de feia molts anys aquesta possibilitat).
L'aspecte més característic de la plaça són les porxades que l'envolten. L'absència de normatives que regulessin els paràmetres i les mides dels edificis va permetre una gran varietat de façanes i de tipus d'arcs que li atorguen un caràcter molt particular.
A la plaça hi ha l'ajuntament, construït a mitjans del segle XIX. Al llarg dels anys ha sofert moltes reconstruccions i variacions, especialment la façana. L'edifici actual es va construir a mitjans dels anys 60.
El mercat dels dissabtes, un dels més importants de la Catalunya Occidental, es fa a la plaça, envaïda per gran quantitat de parades i on s'aplega molta gent de Balaguer i de la comarca.
La seua amplada (113 m al nord, 103 al sud, 85 a l'est i 103 a l'oest); la situació protegida dels vents i del riu amb la muntanya, les muralles i l'església gòtica de Santa Maria; els 43 plataners amb les branques esteses horitzontalment, les porxades i el seu ús fan que aquesta plaça sigui una de les més boniques de Catalunya.
Convent de Sant Domènec
Situat al cap de pont de la ciutat, el convent de Sant Domènec va ser erigit per voluntat del comte Ermengol X d'Urgell durant el segle XIV. Dins el conjunt destaquem un magnífic claustre gòtic, d'esveltes i delicades columnes, i l'església d'estil gòtic català, amb volta de canó apuntat, molt senzilla i seccionada per arcs transversals que no s'arriben a encreuar.
És al costat del pont de Sant Miquel sobre el riu Segre, a l'inici del carrer Urgell. El claustre acostuma a estar obert tot el dia. L'església només es troba oberta en hores de culte.
El convent de Sant Domènec, declarat "monument historicoartístic" l'any 1966, es va començar a construir al 1323 quan el comte rei Jaume II va obtindre la llicència del papa Joan XXII.
En l'actualitat trobem, en antigues propietats del convent, instal·lacions i serveis com una residència geriàtrica, una llar de jubilats, un parvulari i un edifici cultural (a l'antic centre d'assistència primària).
Sant Crist
L'església, el convent de monges i clarisses, la casa rectoral i la casa del santuari formen un conjunt arquitectònic visible des de la llunyania que el converteixen en un altre element identificador de la ciutat. D'aquest conjunt en destaca la imatge que es guarda del Sant Crist de Balaguer, de gran veneració en totes les comarques de la Catalunya occidental i de les pròximes d'Aragó.
Per arribar a aquest indret ho podem fer caminant, pel carrer Torrent des del barri antic o per l'anomenat "viacrucis" a prop del pont de Sant Miquel, tocant a la carretera d'Àger. Amb vehicle s'hi pot pujar per la derivació que hi ha a la carretera d'Àger que ens durà fins al pla d'Almatà on s'hi troben també els bombers, un institut d'ensenyament secundari, el castell Formós i un parc forestal.
El santuari del Sant Crist es va construir sobre l'antiga església d'Almatà, primitivament mesquita major dels sarraïns, que fou destruïda durant els anys de guerra entre moros i cristians. Fou ofrenada pel comte Ermengol IV de Gerb, abans que caigués Balaguer al seu poder. L'any 1105, quan definitivament es va conquerir la ciutat, fou reedificada. Es va anomenar església de Santa Maria d'Almatà (en veneració a la verge del mateix nom) i esdevingué parroquial fins a l'any 1351, en què es convertí en església conventual de les clarisses.
La primera restauració, començada el 1610, va consistir en la demolició de les parets, s'obrí la porta principal actual i es passà l'altar major del lloc on era -actual porta que dóna al riu- al lloc on és ara. De l'antiga església de la Mare de Déu d'Almatà encara podem veure les restes de l'antiga porta amb una rosassa (avui tapiada) a la banda que dóna a la zona enjardinada.
Després del 22 de març del 1626, al ser traslladada la imatge del Sant Crist al nou altar major, l'església deixà de ser anomenada amb l'antic nom i fou coneguda per església del Sant Crist. El 1787 era tal l'afluència de devots que es realitzà el segon i definitiu eixamplament de l'església.
Diu la tradició que la imatge del Sant Crist fou la primera que es va fer al món. L'autor, Nicodem, tenint impresa al seu cap la imatge de Crist a la creu, va decidir realitzar-la. Quan tenia format el cos, no hi havia manera de fer el rostre, cosa que van fer els àngels mentre dormia. Aquesta imatge va romandre molts anys a Jerusalem. A la seua caiguda fou portada a Beirut, on la van trobar els moros i la van llançar al riu Adonis. El crucifix baixà fins al Mediterrani i, solcant mars i guanyant rius, va arribar a Balaguer, on parà a la vista del convent de les germanes clarisses d'Almatà.
La devoció d'aquesta imatge augmentà vertiginosament. Es deia que curava moltes malalties i feia altres meravelles. Al Sant Crist s'hi anava, i s'hi va, per cercar la pau espiritual, la salut corporal i en moments de calamitats i desgràcies. El Sant Crist de Balaguer ha rebut la visita de moltes personalitats, entre les quals podem destacar els reis d'Espanya Felip IV (22 de març de 1626) i Alfons XIII (5 de juliol de 1924).
Santa Maria
Per la grandiositat i l'emplaçament, dominant tota la ciutat, l'església de Santa Maria és el símbol identificador de Balaguer per excel·lència. L'any 1351 es va començar a bastir aquesta església gòtica de pedra picada i d'una sola nau. Atrau especialment la seua puresa formal i geomètrica, de contorns senzills i compactes, amb uns poderosos contraforts, i l'imponent campanar octogonal. L'església es va consagrar el 24 de febrer de 1558 i el 1575 va passar a ser parròquia de Balaguer. Aquesta església es féu cèlebre per haver sigut lloc de reunió de Jaume d'Urgell el Dissortat amb tots els seus partidaris en el famós setge imposat per Ferran d'Antequera (1413). Al llarg dels segles ha sofert diverses restauracions. Declarada "monument historicoartístic", actualment aquesta església acull l'exposició permanent anomenada "Art a Santa Maria", en què el tema fonamental és l'art marià. La mostra pretén potenciar l'església gòtica de Santa Maria, comptant amb l'interès que per si mateix ja té el monument, però enriquint-lo amb una exposició permanent d'art català amb el tema de la Mare de Déu, en sintonia amb el lloc on s'ubica. Així doncs, en les diferents capelles laterals de l'església s'hi han posat originals, còpies i reproduccions de pintura catalana dels diferents estils i èpoques: romànic, gòtic, renaixement, barroc, art dels segles XVIII, XIX i XX i es reserva un espai perquè les noves generacions puguin posar-hi obres del seu temps, el segle XXI. Aquesta exposició s'enriquirà amb còpies d'imatges de la Mare de Déu en diversos estils escultòrics, triant amb preferència les advocacions que tenen més anomenada en el conjunt de les terres de parla catalana.
Les muralles de Balaguer
Les muralles de carreus gruixuts i consistents, amb els seus portals -del Gel, del Torrent, etc.-, encerclaven el nucli urbà i s'anaven estenent a mesura que la ciutat creixia. El seu origen cal cercar-lo en el mateix naixement de la ciutat. Es conserva parcialment i posa, en la geografia de la ciutat, el testimoni de la seua llarga història. Per apreciar el recinte emmurallat cal arribar-hi des de la plaça Mercadal, pel portal del Gel, passant pel carrer la Muralla o el carrer la Creu, que ens portaran o a Santa Maria o al sector del "Bombo". Podem veure panys de muralla a prop del castell (portal del Torrent) i dins el barri del Firal, al costat del cementiri. Actualment s'hi pot pujar a través d'una torre d'accés al portal del Gel i arribar fins a Santa Maria a través d'una passarel·la. Està previst fer-hi un circuit transitable.
L'origen del recinte emmurallat actual cal buscar-lo en el naixement del nucli urbà durant els segles X i XI, en els últims segles de l'ocupació andalusina de la ciutat. En aquella època el recinte era més reduït que l'actual i tenia com a límits la plaça Mercadal, al sud; l'actual barri del Firal, a l'oest; el riu, a l'oest, i el castell Formós, al nord.
L'any 1333 el comte rei Alfons III, el Benigne, va manar als jueus que sortissin de la ciutat per establir-se a l'indret que avui ocupen els carrers de Teixidors, Sant Josep i Miracle. D'aquesta manera naix el call jueu a l'actual marge sud de la plaça Mercadal. Naturalment, a causa d'això, calgué emmurallar la part de la nova població per tal de posar-la a l'abric de qualsevol agressió exterior.
Sabem que compleixen un paper defensiu important durant les diferents lluites en què es va veure immersa la ciutat.
Pla d'Almatà
El pla d'Almatà és una zona extensa situada a l'oest del santuari del Sant Crist. S'hi van establir els àrabs quan van arribar a les terres avui catalanes pels volts del 713-715. És un dels jaciments arqueològics de l'època islàmica més importants de Catalunya. Des de 1983 s'estan portant a terme excavacions, les quals han posat al descobert una part important de l'entramat urbà que existia al pla. Una de les troballes més importants ha sigut l'aparició de dos forns de ceràmica, que demostren que al pla d'Almatà hi havia el barri dels terrissers a l'antiga Balaguer àrab.
Castell Formós
El castell Formós, palau dels comtes d'Urgell i que Ferran d'Antequera manà enderrocar, va reemplaçar l'antiga Suda que els àrabs van construir per defensar la ciutat, situada a l'extrem nord dels dominis islàmics. La seua localització es pot considerar estratègica: permet exercir un excepcional control visual de tot el seu entorn. Per les cares est, sud i oest devia ser pràcticament inexpugnable a causa dels espadats, i per la cara nord estava protegit per una colossal muralla amb torres a les puntes i al centre, a més del fossar.
Per arribar al castell ho podem fer caminant pel carrer Torrent, que ens durà a un dels portals d'entrada de la ciutat, molt a prop del castell, o per l'anomenat "viacrucis", a prop del pont de Sant Miquel. Amb qualsevol vehicle ho podem fer per un desviament que hi ha a la carretera de Tremp, que ens portarà al Sant Crist i al castell Formós. El castell es troba obert tots els festius i caps de setmana. Per a visites col·lectives entre setmana cal comunicar-ho a l'Oficina de Turisme.
Les excavacions efectuades al castell Formós han demostrat que, per ara, és el lloc on més aviat es va assentar l'home a Balaguer. El tossal es va ocupar de forma continuada, a causa sobretot de la seua situació estratègica.
La primera notícia escrita que fa referència al castell és un document àrab que ens informa d'una campanya contra el comte de Barcelona i l'inici de la construcció del castell. Entre 897-898 Luub b. Muhammad va derrotar Guifré el Pilós i va començar a aixecar la fortificació. Sota Abd al-Rahman III, el castell de Balaguer esdevé una important fortalesa fronterera.
Durant el segle XI, passarà de ser un lloc purament defensiu a convertir-se en una residència senyorial. El nom de Suda, apel·latiu que agafarà a partir d'aquells moments, indica clarament aquesta doble funció. Les restes arqueològiques també han confirmat aquest fet: les guixeries que avui guarda el Museu de la Noguera són el màxim exponent del palau andalusí que, als voltants de l'any 1046-47, aixecarà Ysuf al-Muzaffar.
Amb la conquesta de Balaguer (1105) per les tropes d'Ermengol VI, el castell entra en la fase cristiana, i passa a ser residència temporal dels successius comtes d'Urgell fins a l'any 1314, moment en què Alfons d'Aragó converteix Balaguer en capital del comtat i el castell en seu permanent. Això significarà que el castell es veurà immergit en grans reformes constructives de caràcter palatí. D'aquí el nom de Castell Formós.
Malauradament, un afer polític, el Compromís de Casp, fou el responsable de la desaparició del castell (setge del 1413) a mans de les tropes de Ferran d'Antequera, i també de la fi del comtat d'Urgell amb l'últim comte, Jaume II, el Dissortat.
A l'interior podreu trobar mostres de les diferents intervencions arqueològiques com una bassa, de mitjans del XI, que formava part del conjunt palatí d'aquest sector. Al costat de la bassa, trobem restes d'una gran cambra rectangular, probablement una habitació important segons es dedueix del material recuperat.
Barri Jueu de Balaguer
Els jueus van viure, des de la seua arribada a Balaguer, barrejats amb els cristians, dins els antics murs de la ciutat fins al primer de maig de 1333, data en què el comte rei Alfons el Benigne, a instàncies dels paers, va manar que els jueus visquessin junts i apartats en un barri als afores.
La colònia jueva de Balaguer, molt important d'altra banda, es va establir fora de les muralles, on no hi havia sinó camps i horts, i començaren a construir les seues cases i a repoblar l'indret dels actuals carrers Miracle, Teixidors, Sant Josep i Barrinou, tot deixant una distància entre el seu barri i els portals d'entrada a Balaguer (l'espai de la plaça Mercadal). Amb aquesta nova ubicació va vindre l'ampliació de les muralles, que es van unir amb les que aleshores baixaven de Santa Maria vorejant pel damunt de la serra tot aquest sector.
Els jueus tenien la seua pròpia organització, els seus tribunals i els seus jutges, la sinagoga (on establien la seua escola) i el seu consell municipal per cuidar l'ordre interior de la jueria.